A Szilágyi Zsolttal elkészített, letiltott beszélgetés 
leírt, szerkesztetlen változata

-	GAZDA ÁRPÁD: 2004-ben minthogyha egy kicsit felpörögtek volna az autonómiával kapcsolatos események. Február végén benyújtottátok a képviselőházban a Székely Nemzeti Tanács által kidolgozott székelyföldi területi autonómia statútumtervezetét, aztán március végén, április elején Szovátán nemzetközi konferenciát tartottatok az autonómiáról. Miért kellett éppen most felpörgetni az eseményeket? Miért volt ez az időzítés?
-	SZILÁGYI ZSOLT: Elsősorban azért, mert nagy a késés. Közel 14 éve fogalmazta meg az erdélyi magyarság az autonómiaigényt, és azt kell mondanom, hogy minden percért kár. Az Erdélyi Magyar Nemzeti Tanács szervezése 2003 elején indult el. Most ért be egy folyamat a nemzeti tanács megalakulása után, a törvénytervezet kidolgozása után. A szovátai konferencia megrendezésével tulajdonképpen nemzetközi környezetbe sikerült illeszteni az erdélyi magyarok autonómiaigényét. 
-	De nem rontja az autonómia esélyeit, hogy éppen a helyhatósági választások kampányára ért be ez a folyamat? Az RMDSZ tényleg okkal fogalmazta meg aggodalmát azzal kapcsolatban, hogy egy ilyen kérdésnek a mostani felvetése jóval kevesebb esélyt ad arra, hogy ez a kérdés megvalósuljon. Hiszen tudjuk, a román társadalom elzárkózik az autonómiától, és hát nagyon kevesen vannak, akik megértik, akik el tudják fogadni ezt az eszmét. Nos, ilyenkor a legnagyobb a politikum igazodó készsége a társadalmi elvárásokhoz, hiszen az a célja, hogy a választásokon nyerjen. Ugyanakkor az az aggodalom is megfogalmazódott, hogy ez nacionalista irányba tereli a választási kampányt és a Nagy-Románia Párt számára ad többletlehetőségeket. 
-	Sokan mondják, hogy nem aktuális. 1990-ben a változások után azt mondták, hogy a magyar egyetem, a magyar oktatás ügye nem aktuális. Várjatok még vele. ’92-ben megint azt mondták, hogy most még nem aktuális a magyar egyetem. Ezt csak azért hoztam szóba, mert a szellemi önállóságnak, a szellemi autonómiának egy nemcsak szimbolikus fellegvára lehetne az állami magyar egyetem. Hát azért most, mert a képviselőházi vita is bebizonyította, hogy azok, akik lebecsülik a román társadalmat, akik lebecsülik a román politikai vezetők befogadókészségét, azoknak soha nem adatik meg a józan párbeszéd lehetősége. A Képviselőházban ugyanis a székely regionális autonómiáról szóló törvénytervezet vitája – a Nagy-Románia Párt egyébként nem meglepő vádaskodásait leszámítva – tulajdonképpen egy normális viszonylag civilizált párbeszéd keretében zajlott mind a bizottságban, mind a képviselőházi plénumon. Hát ez bennünket igazol. Azt igazolja, hogy az autonómiaigény európai, civilizált, demokratikus kinyilvánítása igenis elindíthat egy párbeszédet. Mert az autonómia kivívása olyan, mint amikor a férfi udvarolni kezd a nőnek. Az első találkozáskor csak szemeznek, utána virágot visz neki, aztán moziba, színházba mennek, később vendéglőbe, és végül megvalósul az, amit a férfi szeretne. Egy kormánypárti képviselő pont ezt a hasonlatot használta a képviselőházi vita után: nagyon okosan csináljátok – mondta – mert ez nem egyik napról a másikra történik meg. A folyamatot el kell indítani. 
-	Jó, de az azért hozzátartozik a témához, hogy igen rövid úton a szemétkosárba került ez a tervezet. 
-	Nem került a szemétkosárba. Én úgy mondanám, hogy Bukarest után most valószínűleg Brüsszel is meg fogja nézni, mi is van a székelység autonómiaigényében. Egyáltalán nem nagyobb a nacionalizmus a székely autonómiatervezet miatt, mint azelőtt. Nem is kisebb, az igaz. Azonban a román nacionalizmus tulajdonképpen a román politikai elitnek a kérdése. Ha a kormánypárt akarja, egy kicsit feljebb húzza a lángot, és akkor a kampányban a Nagy-Románia Párt is egy kicsit hangosabban fog kiabálni, elvégzi a piszkos munkát a kormánypárt helyett. Ha a kormánypárt nem akarja, a vezérszónokok nem akarják, akkor lejjebb megy. Nemcsak attól függ elsősorban, hogy mi az autonómiakértdést…
-	Én azért visszatérnék oda, hogy azért nagyon gyorsan és érdemi vita nélkül lekerült a napirendről a parlamentben is ez a kérdés…
-	Általános vita volt.
-	Érdemi vitát említettem, érdemi vita nem volt.
-	Cikkelynenkénti vita nem…
-	Cikkelyenkénti vita nem volt. Az elébb Brüsszelt emlegetted. Ez azért gyakran bejön az Erdélyi Magyar Nemzeti Tanács, a Székely Nemzeti Tanács retorikájában, hogy majd nyugati, brüsszeli, strasbourgi segítséggel, úgy érjük el ezeket a célokat. Nem a sült galamb várása ez a taktika, vagy ez a hivatkozás? Hiszen láthatjuk, hogy az Európai Unió alkotmányozási folyamatában milyen nagy erőfeszítések voltak szükségesek csak ahhoz, hogy bekerüljön a kisebbségekhez tartozó személyek jogaira való utalás. Európa egy kicsit konfúz. Nem pont arról szól, hogy mindenki lelkesen tapsol a székelyföldi autonómiatörekvéseknek. 
-	Csak Európa nem fog nekünk autonómiát adni. Európa nélkül viszont nem lehet. Az autonómia megvalósításához három feltétel szükségeltetik. Az egyik, hogy mi, magyarok ezt kérjük. Kettő: párbeszéd és közös megegyezés alapján a román többség is elfogadja, hogy ez jó Romániának, és a román társadalomnak, és három: hogy a nagyhatalmak és Európa is rábólintson, elfogadja. Hát az első úgy tűnik, hogy kezd megvalósulni, ugyanis annak ellenére, hogy csak hat képviselő írta alá ezt a törvénytervezetet, végül is az RMDSZ nem szavazott ellene, és egy képviselőasszonyt leszámítva az RMDSZ-frakció megszavazta az autonómia kérdését a Képviselőházban. A második, a párbeszéd, úgy tűnik, kezd beindulni, ugyanis egy éve, ami óta elindítottuk ezt az ügyet, a román sajtóban több szó esett az autonómiáról, mint az addigi 12-13 évben összesen. A harmadik pedig úgy érzem, hogy megvalósulhat, hogyha pontosan tájékoztatjuk Brüsszelt és a nagyhatalmakat arról, hogy mit is akarunk, mert tulajdonképpen ugyanazt akarjuk, amit ők. Az erdélyi magyarság autonómiaigénye egybevág Európa békés rendezésének, a stabilitás megerősítésének az igényével. Csak azt kell megértetnünk velük, hogy ez egy sokkal erősebb lábakon álló stabilitást fejleszthet ki. Tehát mind a három tekintetben ha nem is egy óriás lépést, de az első nagyon fontos lépéseket megtettük. Ez is azt mutatja, hogy megéri.
-	Hadd vitatkozzam azzal a kijelentéssel, hogy az erdélyi magyarságon belül konszenzus lenne erről. Az a képviselőházi szavazás talán egy konjunktúrát tükröz. De a realitásokat ugyanúgy jellemzi az is, hogy Székely Ervin képviselő, akit idevártunk ez az asztal mellé, de az utolsó pillanatban egyéb elfoglaltságaira hivatkozva lemondta a beszélgetést…
-	Sajnálom, hogy nem jött el.
-	Ő például nyilvános nyilatkozatban Hitleri Göbbelsi tervnek mondta ezt az autonómiatörekvést. Én azért nem érzem azt, hogy egységes lenne az erdélyi magyarság ebben a kérdésben. És ezt nagy aggodalommal figyelem, hiszen, pont ezen az autonómiakonferencián a külföldi meghívottak valamennyien elmondták, hogy autonómia akkor lesz, ha az erdélyi magyarság egységesen lép fel az autonómia ügyében. 
-	Azt hiszem az erdélyi magyarság körében az autonómia támogatása egyöntetű. Valójában a politikai vezetők között vannak olyanok, akik elzárkóznak, és inkább támogatják a protokollumpolitikát, mint az erdélyi magyarság jogos igényét. A jövőben tehát ez lesz az egyik sorskérdés, mi a fontosabb nekünk: a bukaresti kormány mindenáron való támogatása, még akkor is, hogyha a demokratikus minimum alá megy, vagy az autonómiaprogram. Én azt hiszem, a kettőt lehet egyeztetni. Nem tartom egymást kizáró tevékenységnek feltétlenül azt, hogy politikai segítséget nyújtson a magyarság képviselete, és az autonómiáért harcoljon. Katalónia, és a finnországi svédek példája azt mutatja, hogy lehet a többségi politikummal együttműködni. Valóban, az RMDSZ csúcsvezetése mindent megtett azért, hogy ne tudjuk a törvénytervezetet benyújtani, de végül is felismerték azt, hogy nem szavazhatnak ellene. Nem mehetnek az erdélyi magyarok jogos igénye ellen. Éppen ezért öröm számomra, hogy közeledtek valamelyest az álláspontok. Mi több, a minap került bejelentésre, hogy a csúcsvezetés elfogadja az Erdélyi Magyar Nemzeti Tanács által felkínált párbeszéd lehetőségét, mert függetlenül attól, hogy milyen politikai színben, milyen módon, de a magyarság közös ügye érdekében igenis összefogás kell. Ez pedig nem lehet párbeszéd nélkül. Remélem, hogy ez beindul. 
-	A bukaresti kormányoldalon megfogalmazott kifogások közül talán leggyakrabban az hangzik el, hogy sehol Európában nincsen etnikai alapú területi autonómia, és erre az etnikai alapú területi autonómiára való hivatkozással söpri le Bukarest az ilyen irányú törekvéseket. Ezen a szovátai konferencián is elhangzott, és később Gunnar Jansson, az Európa Tanács egykori romániai raportőre nyilatkozta azt, hogy tulajdonképpen egy terminológiai csata folyik. Ő azt javasolta, hogy azokat a kifejezéseket, amelyeknek rossz az akusztikája Európában – és kétségkívül ez az etnikai alapú területi autonómia ilyen kifejezés, hiszen az etnikai alapról a zsidó kérdés hitleri megoldása juthat az emberek eszébe – nos Gunnar Jansson azt javasolta, hogy félre kell tenni a rossz szavakat. Olyan szavakat kell keresni, amelyek előbbre viszik az ügyet. Lehet ez a nyelvi alapú, a kulturális alapú, a történelmi alapú területi autonómia. Ezek mind olyan meghatározások, amelyek Európában már elfogadottak. Az a kérdésem, hogy van-e elég erő és bölcsesség a törvénytervezet beterjesztőiben ahhoz, hogy például ha legközelebb Adrian Năstase kijelenti, hogy a székelyek etnikai alapú területi autonómiát akarnak, akkor tiltakozzanak. Mondják, hogy mi nem akarunk etnikai alapút, mi nyelvi alapút akarunk. 
-	Minden etnikai közösséget illető európai autonómia tulajdonképpen etnikai alapú. Ez egy szócsapda. Az etnikai alapú területi autonómia elutasítása tulajdonképpen a szavak szintjén próbál elutasítani vagy megoldani egy olyan kérdést, aminél sokkal fontosabb a tartalom. Ha úgy akarja a román kormány, akkor nevezzük dél-tiroli autonómiának. Ha a dél-tiroli autonómia a román kormánynak nem etnikai alapú területi autonómia, vagy a finnországi svédek Aland szigeti autonómiája nem etnikai alapú területi autonómia, akkor nevezzük másképp. Nem az a fontos, hogy hogyan nevezzük, hanem az, hogy mit akarunk megvalósítani. Mi pedig azt akarjuk, hogy a magyarok saját sorsukról saját maguk dönthessenek. Demokratikus eszközökkel, a jogállamiságot tiszteletben tartva, hasznosítva az európai autonómiaformákat. Éppen ezért azt mondanám, hogy a szavak csapdáját kikerüljük, hogy az autonómia különböző formáinak Romániában ugyanakkor esélye van, mint Románia sikeres Európai Uniós integrációjának. Nemcsak a mezőgazdaságban vagy a versenyjogszabályokban kell átvennünk az európai normákat és az európai gyakorlatot, hanem az autonómia kérdésében is. Éppen ezért, aki Romániában az autonómiát, és az autonómia különböző formáit támogatja, az Románia EU-integrációját támogatja.
-	Hogy látod, a 2004-es év előbbre vitte-e vagy hátráltatta az erdélyi magyarság autonómiaigényét, autonómiatörekvéseit?
-	Határozottan előbbre vitte. Néma gyermeknek az anyja sem érti a szavát. Kifejeztük az autonómiaigényt. A román társadalom részéről támogatást még nem, de megértést a párbeszédre, az ajánlatra úgy érzem, hogy lassan-lassan kapunk, beindul a folyamat, és a nemzetközi közvéleményt sikerült tájékoztatni, ugyanis nemcsak a bukaresti diplomaták, hanem a brüsszeli képviselők is jelezték, hogy érdekli őket a magyarság által megfogalmazott autonómiaigény. A szovátai autonómiakonferencia pedig pont azon a héten került megrendezésre, amikor a román parlament szavazott a székely autonómiatervezetről, amikor Romániát teljes jogú tagként felvették a NATO-ba. Ezen a héten sikerült bemutatni azt, hogy a romániai magyarság autonómiaigénye teljes mértékben európai. Ez egyértelmű siker.